Vi har fundet en enestående planet.
En verden med ekstremt vejr... Fremmedartede landskaber...
Og bizarre naturfænomener.
Det er universets mest komplekse system.
Planeten kaldes...
...Jorden. Og vi er først lige begyndt at afsløre dens hemmeligheder.
Når verden bliver hvid, er snestormen på sit højeste.
Vinden er voldsom.
- Man kan ikke se en hånd for sig. - Det sner lidt her.
Der kan komme 60 centimeter sne på et døgn.
Det er næsten ufatteligt.
De værste kan dræbe dig med et lynnedslag.
- Hørte I det? - Snestorme er virkelig heftige.
Når verden omkring en forsvinder
og døden er en reel risiko, så ved man, at det er en snestorm.
Det er lige, så vi letter...
I Secrets of the Earth.
I en galakse fuld af golde, fjendtlige verdener
er Jorden et livsopretholdende fristed.
Forudsat at en snestorm ikke bryder ud.
Vinden hyler. En tredimensionel mur af sne udvisker verden omkring dig.
Og livet hører pludselig op.
Snestorme har en enorm indvirkning på samfundet.
De kan lamme transportvæsenet i dagevis. Alt går i stå.
Strømafbrydelse er næsten en selvfølge.
Den 9. februar 2013.
Stormen Nemo rammer det nordøstlige USA.
Snestormen efterlader 75 centimeter sne i nogle områder.
Den betyder, at 40 millioner mennesker ikke kan bevæge sig omkring i dagevis.
Det, der definerer en snestorm, er den stærke vind.
En snestorm er en sandstorm med sne.
En storm som denne er sjælden.
For at forstå den må vi se nærmere på de skyer, som skaber den.
I en højde af 3.200 meter med udsigt over Steamboat Springs i Colorado
er det vindblæste Storm Peak Laboratory perfekt til at undersøge snestorme.
For at kunne kaldes voldsom skal en snestorm opfylde visse kriterier.
Det her instrument viser os, hvor voldsom snestormen er.
Vindhastigheden skal overstige 55 km/t.
Desuden skal der være en sigtbarhed på under 400 meter, som vi har nu.
Lige nu er alt hvidt af sne her på toppen af bjerget.
Hvis vinden og sigtbarheden forbliver uforandret i mere end tre timer
klassificerer USA's meteorologiske institut stormen som en snestorm.
Varsel om snestorm!
Forskere undersøger snestorme ved at flyve måleinstrumenter gennem skyerne.
Men i laboratoriet bor forskerne inde i skyerne.
Det her instrument bruger laser til at indsamle oplysninger om snestorme.
De her tre sonder giver os mulighed for at studere det indre af skyerne.
Ved at studere snefnuggene isdråberne og vandet kan vi se
hvordan snestormen udvikler sig.
Snestorme begynder højt oppe i skyerne.
Bittesmå nedkølede vanddråber trodser tilsyneladende fysikkens love.
Dråberne er mange gange tyndere end menneskehår.
Dråberne fryser ikke, selvom temperaturen er under frysepunktet.
Vanddråberne kan forblive i flydende form helt ned til minus 40 grader.
Men når dråberne rammer en støvpartikel
fryser den rundt om partiklen og danner en iskrystal.
For at krystallen skal blive et snefnug, skal den vokse på samme måde som et træ.
Det sker, når der dannes buler på iskrystallen.
Vandmolekyler fæstner sig til bulerne, og der vokser grene ud.
Der vokser nye buler ud på grenene, og så er der dannet et snefnug.
Alle har hørt, at ikke to snefnug er ens.
Det er sandt, det er faktisk helt ekstremt sandt.
De begynder som smukke symmetriske snefnug, som vi kender dem fra bøger.
De bunter sig sammen i tusindvis.
Når ét snefnug falder, tager det andre med sig.
Og så falder det hurtigere, bliver større og samler flere.
Den kontinuerlige vækst bevirker, at snefnugget falder til jorden.
Resultatet er pulversne, som er let og næsten uden vand.
Faktisk er 90-95% af et snefnug luft.
De fylder ti gange så meget som flydende vand.
Sneen er meget let og minder meget om pulver, og den er også meget tør.
Der er ikke meget vand i snefnuggene.
De er ikke faldet igennem en sky, det ville have gjort dem våde.
Her er de lette snefnugs overraskende hemmelighed:
De fleste når ikke at lande på jorden.
Mange bliver angrebet på vej ned af en hær af nedkølede vanddråber.
Hvis snefnugget falder igennem en sky med lavere temperaturer og fugtighed
fryser vanddråberne på overfladen og øger deres vægt og vandindhold.
Fordi de befinder sig inde i skyerne
kan forskerne på laboratoriet indfange og studere de nedkølede vanddråber
inden de kan nå at finde et snefnug at fæstne sig på.
Det her er en skyfanger. Vi fanger vandet i skyen, eller rimen.
Rim er vand, som findes i en sky, der er under frysepunktet.
Når det rammer en overflade, fryser det øjeblikkeligt.
Den rim, man ser her, ligner det vand, der fæstner sig til et snefnug
og gør snefnugget tungere og skaber tung sne og snestorme.
Når et tungt snefnug falder, har det en hemmelig identitet.
Det er ikke længere et snefnug, men et snehagl
som indeholder så mange som en million vanddråber.
Når snestorme kaster mange millioner tons snehagl afsted
bliver Jorden et farligt sted at opholde sig.
Vægten af snehagl får elledninger til at falde ned.
Og den enorme vægt af sneen kan få hele bygninger til at styrte sammen.
Den 11. december 2010.
En 45 centimeter kompakt snebræmme har lagt sig på Minneapolis Metrodome
og da sneens vægt overstiger lufttrykket inde i arenaen, styrter taget sammen.
Heldigvis var der ingen i bygningen, da taget styrtede ned.
Men snestorme har andre hemmelige våben, der kan dræbe uden varsel.
På Jorden kan snestorme blive dødsfælder.
Sommetider dør man af det, man ikke kan se.
Fygesne kan føre til et pludseligt tæt snefog.
I tæt snefog kan man intet se.
Det sner og blæser så meget, at man ikke kan se en hånd for sig.
Skyggerne og konturerne forsvinder.
Det er næsten uudholdeligt. Det er som at være i et stort tomrum.
Man bliver fuldstændig desorienteret.
Man bliver svimmel. Man ved ikke, hvad der er op eller ned, frem eller tilbage.
Et af USA's værste snefog kostede hundreder af mennesker livet i 1888.
Schoolhouse blizzard var en voldsom snestorm i det nordlige Midtvesten
der kom, da mange børn skulle hjem fra skole - det værst tænkelige tidspunkt.
Snesevis af børn, der var på vej hjem fra skole, blev fanget i snestormen.
Flere end 235 mennesker i Midtvesten fór vild og frøs ihjel
i den farligste snestorm i USA's historie.
Moderne vejrprognoser sikrer, at det ikke risikerer at ske igen.
Men når pendlerne kører bil under en snestorm, kan alt ske.
Det kan være så farligt at køre, at folk lader bilen stå på stedet.
Supercomputere med avanceret prognoseteknik kan forudsige snestorme
og måske redde menneskeliv.
Men hvad nu hvis grundlaget for computerberegningerne er forkert?
Vores avancerede udstyr kan måle vind, temperatur, fugtighed og andet
men vi har intet, som kan vise, hvilken type sne der falder hvor.
I skiområdet Alta i Wasatch Mountains i Utah
forsøger en gruppe forskere at afsløre snefnuggets hemmeligheder.
Og de er muligvis på sporet af noget, som meteorologerne næsten har ignoreret.
Ved hjælp af højhastighedskameraer
registrerer man tusindvis af snefnug- former og observerer deres aerodynamik.
Nogle snefnug falder hurtigere end andre.
At opdage, hvilke former for sne der findes, og vide, hvor hurtigt de falder
er afgørende for at kunne udarbejde præcise vejrprognoser.
Eksisterende vejr-supercomputere baserer prognoserne om snestorm
på et par hundrede fotografier af snefnug fra en anden tid.
I 1973 tog forskere fra University of Washington til Cascades Mountains
for med håndkraft at fotografere snefnug.
De lagde de enkelte snefnug under et miskroskop
og fotograferede dem - ét efter ét.
Men de skrøbelige snefnug blev beskadiget af at blive berørt.
Nutidens supercomputere bruger disse fotografier til at forudsige snestorme.
Alta-projektet kan revolutionere forskningen i snefnug.
Vores unikke kamera fotograferer faldende snefnug uden at berøre dem.
I den her kasse er der tre højhastighedskameraer.
De tre lamper lyser på de snefnug, der falder ned gennem hullet.
Det giver os helt ny viden om, hvordan snefnug i virkeligheden ser ud.
Naturen frembringer et bredt spektrum af former.
Fra de letteste og tørreste snefnug til de tungeste og vådeste snehagl.
Og alt det midtimellem.
Højopløsnings-fotoerne kan en dag føre til hypermoderne snestormsprognoser...
...vigtige informationer, som en dag kan redde liv.
I visse dele af verden er snestorme sjældne.
Men i andre slår de hyppigt til.
Det her er USA's ukendte snestorms-område.
Den 9. februar 2013.
Stormen Nemo viste, hvordan en snestorm kan lamme hele det nordøstlige USA.
Trods snestormenes voldsomhed i den østlige del af USA...
er det ikke det hårdest ramte område.
Du har sikkert hørt om orkanbæltet.
USA's ukendte snestormsbælte ligger i den nordlige del af Midtvesten.
Det er North Dakota, South Dakota og det vestlige Minnesota.
Det nordlige Midtvesten er forblæst, og der er næsten ingen træer.
Så sne kan let blæses afsted og flyve over lange strækninger.
Træer er med til at mindske vindhastigheden på jordoverfladen.
Vinden kommer ofte op på 110 km/t på de åbne sletter.
Sneen flyver vandret, og området rammes i gennemsnit af tre snestorme om året.
Snestormsbæltet har de stærkeste vinde, men er ikke stedet med mest sne.
Byerne med mest sne ligger i USA's snebælte.
Øst for De Store Søer.
Naturens snekanon frembringer det, som kaldes søsne.
Det sker i et stærkt samarbejde mellem vand og iskolde vinde.
Nogle af de kraftigste, værste snefald forekommer i nærheden af søerne.
Vinden hyler hen over Superior-søen.
Vandet er varmt i Erie- og Ontario-søen, og de andre søer, og luften er iskold.
Og i næste sekund er Cleveland eller Buffalo begravet i sne.
Der kan komme 5-10 centimeter på en time.
En snestorm kan give 1,5 meter sne eller mere og vare i flere dage.
Og den kan koste flere millioner dollars i skader og produktionstab.
Det, der skal til for at skabe søsne
er en stor sø, der virker som en varmekilde.
Ontario-søen er en af de fem store søer.
Søen bliver en varmekilde, da den suger varme til sig over sommeren.
Når en kold, arktisk vind fejer hen over den varme sø
tager den den varme, fugtige luft med og bliver fyldt op med vanddamp.
Idet luftmasserne bevæger sig væk fra søen
rammer de træer, huse og bakker, der forårsager turbulens.
Ustadigheden får vanddampen til at kondensere og falde som søsne.
I januar plejer søerne at fryse delvist til.
Mens isen dannes, bliver den grobund for en dødsensfarlig type snestorm.
En type, der ikke kræver, at der falder sne.
Det kaldes snefygning og er bare sne på jorden, der blæses omkring af vinden.
Vinteren 1977, i Buffalo, New York, på Erie-søens bredder.
Søen er kun 19 meter dyb og den mest lavvandede af De Store Søer.
Og det er den sø, der først fryser til.
Over nogle uger lægger der sig en meter sne på den frosne sø.
Den 28. januar får en vind på 110 km/t 25.000 kvadratkilometer sne til at lette
og sneen fyger mod Buffalo.
Vinden er frygtelig. Den hvirvler sneen rundt, så man intet kan se.
Man kan hverken køre bil eller gå.
Vinden laver snedriver, der er mere end 9 meter høje.
Men snestormen fører noget med sig, som ingen kunne have forberedt sig på.
Det ankommer i form af en højspændt gnist.
Og forsvinder i et blændende lysglimt.
En snestorm, som kommer blæsende, er en lumsk affære.
Men den er dog ikke uventet.
Et af snestormens fænomener kommer dog altid uventet.
Det kaldes snetorden.
Når snetordenen kommer, ved man, at det er en voldsom snestorm.
Man bliver bange, fordi man ikke forventer det.
Kun et par lyn, og så er det overstået. Så det første kommer helt bag på en.
Sommetider fanger videokameraer fænomenet.
Som det skete under en nyhedsudsendelse med meteorologen Jim Cantore.
Han rapporterer fra Michigan Avenue i Chicago under snestormen.
Og lige pludselig... Bang!
Hør lige!
Og alle bliver skræmt fra vid og sans, særligt Jim.
Hold da helt kæft! Utroligt!
Du har luft, som stiger hurtigt, og voksende iskrystaller
og elektricitet med stigende spænding, både positiv og negativ
så lyner det selvfølgelig.
Det lyner og tordner her.
Man bliver chokeret, for man forventer det ikke, når det sner.
Kun få har hørt om snetorden.
Snefnug består af 95% luft, så de er naturlige lyddæmpere.
Et tordenvejr om sommeren kan høres op til ti kilometer væk.
Men om vinteren kan det kun høres inden for en radius af 5 kilometer.
Vinden blæser med 80 km/t.
I det 21. århundrede får vi serveret billeder af snestorme, mens de foregår.
Overalt - bortset fra de steder, hvor de værste snestorme på Jorden forekommer.
På Antarktis falder der kun 5 centimeter sne om året.
Men det er nok til, at der opstår otte voldsomme snestorme om året.
Vinden kan føre ti gange så meget sne med sig horisontalt
som der kan falde under en storm. Og selv når det ikke sner
og hvis sneen på jorden er tør og let, kan vinden lave stærk snefygning.
Det meste af Antarktis' sne smelter aldrig.
Sneen blæses rundt af vinde med en hastighed på ofte mere end 240 km/t.
Og snefygningen kan vare i mere end en uge.
Under stormen i juli 1972 var vindhastigheden over 320 km/t.
Trods barske betingelser i polaregnene er Jorden ikke en dybfrossen planet.
Snestorme er et forbigående fænomen.
En afvigelse, som er et af de mest dramatiske vejrfænomener på Jorden.
Anne Andersen